96 sati: Istanbul
Preveo: Bambula
Pobio je naše ljude,
našu braću,
naše sinove.
Mrtvi nam vape za pravdom.
Nad njihovim dušama, zaklinjem vam se.
Čoveka koji nam je oduzeo naše voljene,
koji nam je doneo toliko bola i patnje.
Pronaći ćemo ga.
Dovešćemo ga ovde.
Nećemo se smiriti
dok njegova krv ne teče ovom svetom zemljom.
Osvetićemo se.
Gospodine? Izvinite? - Da.
Poliranje je uključeno u cenu pranja.
U redu je. Radije bih to sam obavio. Malo sam opsednut njima.
Lenora. - Brajane.
Kako si? - Dobro, ti?
Dobro, dobro. - Nešto se desilo?
Ne. Subota je i 14 časova. Kim ima časove vožnje.
Časove muzike, promenili smo.
Na utorak ili petak? - Nemam pojma.
Znaš kakva su deca, zar ne?
Posebno ona koja su očajna da polože
vozački ispit iz trećeg pokušaja. - Ona nije očajna.
Pala je dva puta na vozačkom, Leni. Važno je.
Pa gde je? Iskreno.
Nikada nisam bila dobar lažov, je li? - Ne, to ti nije bio talenat.
Sa dečkom je.
Ona ima dečka?
Da li želiš da uđeš na piće?
Da. - Da, mislim da bi trebalo.
Zašto mi nije rekla zaboga?
Verovatno nije htela da mu obaviš detaljnu proveru
svega što je radio otkako je bio u vrtiću.
Ali ona je dobro, zar ne?
Da, dobro je.
Nije da me se tiče, ali...
Da li si dobro? - Nisam.
Zapravo nisam. Razvodimo se.
Leni, ako postoji nešto što mogu da učinim...
Bolje je da... Hvala na vinu.
Brajane! Nemoj! - Čak ni ne znam gde dečko živi.
Nju si našao u gradu od 12 miliona ljudi za 72 sata.
Obećaj mi. - Upravo sam ti rekao...
Obećaj mi. - Daću joj prostora da diše.
Zdravo.
Mogu li vam pomoći? - Da li je Kim ovde?
Da. A vi ste? - Njen otac.
Gospodin Mils. Drago mi je. Ja sam Džejmi.
Uđite.
Da vas nečim poslužim? Piće? - Samo svoju ćerku, to će biti dovoljno.
Tata? - Ćao.
Šta radiš ovde? - Znam koliko ti je važno da položiš za vozačku.
Čekaj! Nemaš dozvolu? - Da li si pokušao da odradiš
paralelno parkiranje sa eskalejdom? - Rekao sam ti
da ćeš voziti moja kola pri polaganju.
Tata.
Hvala ti.
Bilo je zadovoljstvo upoznati vas, gospodine Mils.
Da li bi mogli da malo usporimo, molim te?
Ne mogu da verujem da si to upravo uradio.
Odlaziš na odmor sledeće nedelje.
Ovo jedino sada mogu pre nego što odem u Istanbul.
Ovo smo isplanirali. Kada nešto isplaniraš, držiš se toga.
Ne, tata. Ti si ovo isplanirao.
Kako si me uopšte našao? - Mama i ja smo razgovarali...
Zašto mi nisi rekla da imaš dečka? - Jer sam znala da ćeš da preteraš
i htela sam da se osećam normalno čak ako se i pretvaram.
Ne zaboravi da zakočiš pre znaka stop. - Tata!
Mama ne zna gde Džejmi živi.
GPS.
Instalirao sam ga na tvom telefonu. Izvini.
Stalno slušaš strašne priče šta se dešava osobama tvog uzrasta.
Ne znam kako je to osećati se opet normalno, ali ovo definitvno nije.
Kim, možeš krenuti.
Koristi retrovizor.
Savršeno. Zašto to ne možeš uraditi na vozačkom?
Ne znam. Možda zapravo nisam ni želela da dobijem dozvolu. Slušaj,
naravno da znam čime se baviš.
Ali moraš da mi veruješ da ovo mogu sama da skontam.
Nemoj to opet da uradiš, molim te. - Neću.
I nemoj da ga proveravaš sa svojim prijateljima. - Neću.
Vidimo se u sredu. - U 14 časova.
Volim te. - Volim i ja tebe.
Gospodine. - Hvala.
Gospodine Pitrel? Imam preporučeno pismo za vas.
Možeš li to da odneseš gore, Sebastijane? - Da, gospodine.
Izvolite.
Sebastijane.
Gde je on? - Ne znam.
Dobro.
Hoćeš da se igraš sa mnom?
Ne, ne!
Ali i ja sam dobar igrač, takođe.
Pogledaj. - Ne.
Pretpostavljam da se pravila menjaju.
Stu, kuda ćeš? Vrati se!
Šta se desilo? Da li si dobro? - Da, sjajno sam.
Uđi. Pozvaću Kim.
Leni, razgovaraj sa mnom. - Mi...
Isplanirali smo put u Kinu tokom Kiminog prolećnog raspusta,
kao porodica, da pokušamo da izgladimo stvari.
A kada smo Stu i ja... Mislila sam da će biti dobro za Kim i mene,
znaš, da zajedno budemo daleko od sve te tenzije. - Naravno.
Otkazao je sve. Sve rezervacije.
Ne mogu da verujem da nam je to uradio.
Umorna sam od prepirki, advokata...
Pretvorio se u pravog gada. - Žao mi je, Leni. Žao mi je.
Izvini. Nije to tvoj problem.
Na mene je red da... Izaći ću na kraj sa ovim.
Zašto ti i Kim ne pođete sa mnom?
Ne možemo da ti se namećemo. Radiš.
Ne namećete se. Radiću samo tri dana.
Onda možete da mi se pridružite. Moglo bi da bude zabavno.
Tako si drag.
Ne znam, samo... ne mogu sada da razmišljam.
Razumem, bez pritiska.
Polazim ujutru. Radiću tri dana. Pozovi me.
Ako dolazite, ostaću. Ako ne, vratiću se. To je to.
Pozvaću Kim. - Dobro.
Hvala ti, Brajane.
Definitivno dolazi. - Ne znam. - Daj bre. - Dosta, Seme.
Trebalo je da insistiraš. - Daj bre, momci.
Zajebite. Prolazi kroz težak period. Nisam želeo da joj još više otežavam.
Ona mi se poveravala.
Nisam znao da ste i dalje toliko bliski da deli bračne probleme sa tobom.
Ček, znam da ste bili bliski, nema sumnje,
ali da li ste opet bliski? Bliski poput...? Znaš?
Kladim se da još uvek gaji osećanja prema njemu. - Nemoj da zalaziš u to.
Možda on gaji osećanja prema njoj. - Pa, to je...
Možemo li da pričamo o košarci, zaboga? Daj bre!
Istanbul.
Hvala vam, gospodine Mils.
Učinili ste bezbednim moj boravak.
Hvala. Bezbedno putujte nazad.
Takođe.
Dobili ste Lenoru. Ostavite poruku posle signala.
Hej, ja sam. Nisam dobio poruku od tebe,
tako da pretpostavljam da ste našli neko drugo mesto da odete.
Nadam se da se stvari popravljaju.
Ako ti treba neko za razgovor ili nešto drugo, tu sam. Mislim, biću tu.
Verovatno sutra odlazim.
Nisam se čuo sa Kim. Verovatno je zauzeta oko dečka.
Tata.
Iznenađenje! - Bože, Kim, dušo!
Zdravo, Leni. - Zdravo.
Samo što sam vam ostavljao poruku. Kada vas nisam čuo, bilo je...
Htele smo da te iznenadimo. - Pa, uspele ste.
Vi ste mogle da budete iznenađene. Mogao sam da odem odavde i krenem kući.
Mama je zvala Sema? - Jeste?
Jesam. - Pratila te je.
Upravo tako, nije da umeš samo ti da igraš, znaš?
Izgleda da ne. Dobrodošli u Istanbul.
Nije loše, a?
Bože! Mama.
Mama, pogledaj ovo.
O, Bože! - Ludo, zar ne? - Divno je.
Mnogo ti hvala. - Zadovoljstvo mi je.
Ostaviću vas da se sredite pa ću vas pokupiti, za koliko? Pola sata? - Dobro.
Vidimo se.
Dobro jutro. - Dobro jutro.
Dobro.
Prođite. - Nagazi.
Hajde.
Ćao. - Ćao. - Sjajno izgledaš. - Ti takođe.
Pa, kuda ćemo?
Ja neću nigde. Iscrpljena sam.
Idem na fino i dugo kupanje pa u krevet.
Leni, jesi sigurna? - Jesam.
Pretpostavljam da idemo samo ti i ja, mala.
Dakle, na ovoj strani je Evropa
a na drugoj je Azija.
I svako osvajanje u poslednjih 2.500 godina
bilo da Istok ide na zapad ili Zapad ide na istok...
svi oni su koristili ovaj isti vodeni put.
Hoćeš čaj, dušo? - Da.
Samo jedan, molim.
Odakle znaš sve ove stvari?
Odakle znam? Pročitao sam u knjizi
dok sam leteo ovamo. I možeš da je pozajmiš ako želiš.
Da, htela bih.
Dakle, ovaj...
Džejmi. Da li je ozbiljno?
To je bila baš glatka promena teme.
Ne znam. Prošlo je samo nekoliko meseci.
Da li si zaljubljena u njega?
Valjda nisam još sigurna.
Da li si ikada pre bila zaljubljena? - Ne.
Ne na način na koji mama priča o tome.
Kako ona to opisuje?
Kaže da kada ste se vas dvoje sreli,
bilo je super posebno. - Super posebno.
Rekla je to? - Mislim da je originalna reč koju je ona iskoristila bila
"magično".
Magično, a?
Mir s tobom. Drago mi je da te opet vidim, prijatelju moj.
Neka mir bude i sa tobom. Da li je sve spremno?
Kao što si zahtevao.
Savršeno.
Da? - U predsoblju je.
Čekajte dok ne ode. I zapamtite, živi.
Gleda me. Odlazim.
Ćao. - Ćao. Mislio sam da ćemo ručati u Bazaru.
Džetleg me je snašao, pa sam računala da vegetiram na bazenu,
a vama dvoma dozvolim da idete pa se vidimo kasnije.
Valjda je to u redu? - U redu je.
U redu, ćao. - Hej, Kim. - Da.
Knjiga o kojoj sam ti pričao je na mojoj komodi.
Naravno. - Bez avantura.
Ja ću pozvati auto. - Zabavite se.
Hej, Kim. Znam šta radiš. - Šta?
Da?
Ćerka je još u hotelu. Šta da radimo?
Hoću svo troje.
Da.
Ona misli da smo pali sa kruške.
Kako to misliš? - Pokušava da se igra Kupidona. - Kapiram.
Znaš, kada si se vratio i rekao da želiš da nadoknadiš izgubljeno vreme sa Kim.
Kako da ne, tri nedelje i on ode.
Toliko je obično bilo maksimalno zadržavanje...
Gore dole jedna nedelja.
Nemoj previše blizu.
Stvarno si dokazao da sam pogrešila, mislila sam da se nikad nećeš promeniti.
Zašto da ne? - Tvoja ličnost.
Znaš, kada se posvetiš nečemu,
usmeriš svu energiju ka tome poput psa sa koskom.
Fina analogija.
Znaš na šta mislim.
Kada daješ, daješ 100% od 100%.
Ako sam na tragu nečega, postoji samo to.
Mada govorim sebi kako treba da se menjam.
Nikada ne odustajem.
Odustao si od nas. - Nisam, nikada.
Ovde nisam.
Vozaču, skreni levo.
Leni, nemoj.
Šta?
Hoćeš li da mi kažeš šta se dešava? - U redu je.
Gde je on?
Vidiš li ulaz u onu radnju u sredini bloka?
Hoćeš li da mi kažeš šta se dešava? - Vidiš li ga?
Da, da, vidim ga. - Kada stanemo, hoću da izađeš iz kola kao da si kupac,
da uđeš unutra. - Dobro, ali hoćeš li mi reći šta se dešava?
Slušaj me! - Reci mi šta se dešava! - Slušaj! Nemamo vremena. - Reci mi!
Slušaj! Kada izađeš na zadnji izlaz iz prodavnice sa tekstilom, skreni desno,
kreni prvom ulicom sa desne strane, onda prvom levo.
Idi pravo dok ne dođeš do stepenica.
Imaš crveni prolaz. To je pasaž.
Kada izađeš iz pasaža, tu je taksi stanica.
Vrati se u hotel, zgrabi Kim, idi do šefa obezbeđenja hotela,
i zahtevaj da čuvaju tvoju sobu.
Ne otvaraj vrata nikome.
Niti posluzi u sobi, niti policiji, nikome.
Čekaj me. - Ne mogu da verujem da se ovo dešava.
Treba da se usredsrediš.
Da li si spremna? - Nisam.
Leni, potrebno mi je da budeš spremna. Potrebno mi je da budeš spremna.
Hajde, usredsredi se. Vozaču, stani.
U redu. Idi. - Čekaj. A ti?
Biću ja dobro. Oni koji nas prate upašće u nevolju.
Kada pas ima kosku, poslednja stvar koju želiš da uradiš
je da pokušaš da mu je uzmeš.
Pazi se.
Izlazi iz auta.
Hajde! Mrdaj!
Gospodine, molim vas...
Molim vas, gospodine!
Otkrio nas je.
Učinite to sada.
Hajde!
Sranje!
Hajde, Kim, javi se na prokleti telefon.
Zbrisao je!
Bože, ne! Neka mi neko pomogne! Ključ, otvorite vrata, molim vas!
Sranje!
Prosviraću mu mozak.
Brajane!
Molim te. - Baci pištolj.
Kamo sreće da si tu. - Kamo sreće.
Nemaš pojma...
Šta je? - Tata me zove.
Na sudaru je sa mojom mamom.
Ubrzo ću te pozvati. - Nedostaješ mi. Ćao.
Kako ide? - Slušaj me pažljivo, Kim.
Tvoja majka i ja ćemo biti oteti.
O, moj Bože.
Ljudi će doći i po tebe.
Napusti mesto gde se sada nalaziš i pozovi me.
Idi tamo gde je knjiga o kojoj sam ti pričao.
Tamo su vrata. Uđi u sobu,
i sakrij se u ormar. Kapiraš?
Da. - Dobro, pozvaću te.
Idi sada.
Ne.
Ona je u sobi 422.
1, 2, 3, 4, 5, 6...
Skrećemo desno.
Čovek peva.
1, 2, 3...
4... Brod...
Bazen.
Obezbeđenje, 4. sprat. Čujete li me?
Pošaljite nekoga smesta.
25, 26, 27...
28, 29. Stajemo.
Nije ovde. - Nije? - Proveri očevu sobu!
Čekić protiv metala.
Levo. Prebacuje u drugu. 1, 2, 3...
Ptice.
Imate ih? - Da, oboje.
Vodite ih u prodavnicu. Brzo.
Pogledaj. Naprsnice.
Idi levo. Hajde.
Skrećemo desno. 27.
Stajemo.
Sredio sam jednog.
Hajde, Seme, podigni slušalicu.
Ovde Sem, ostavite poruku.
Sranje.
Da li ste dobro? - Nismo.
Da li si ti dobro? - Jesam.
Samo sam uplašena. - Kim, slušaj me vrlo pažljivo.
Potrebno mi je da se sabereš.
Ljudi koji su došli po tebe, da li su otišli?
Da. Šta su hteli?
Saznaću. - Da li je mama dobro?
Tata? - Mama je dobro.
Dobro.
Šta ćemo da radimo?
Hoću da odeš do američke ambasade.
Tamo ćeš biti bezbedna? - Šta je sa tobom i mamom?
Smisliću ja nešto.
Gde si sada? - Stvarno ne znam, Kim.
Tata, kako da im kažem gde da te nađu?
Ne možeš. Sada pođi. - Neću. - Kimi. - Neću.
Reci mi šta da radim. - Neću, Kim.
Tata, ako mi kažeš šta da uradim, uradiću.
Kim, ovo nije igra. - Znam ja to.
U pitanju su životi mojih roditelja.
Tata, molim te.
Traćiš vreme.
Molim te. Reci mi šta da radim.
Možeš li bezbedno da izađeš iz ormara?
Da.
Ako možeš, uzmi kofer.
Izašla sam. - Kombinacija je
23-28-84.
Da li si ga otvorila? - Jesam.
Vidiš li mapu? - Da.
Uzmi je. Videćeš razmeru na gornjoj strani u kilometrima.
Da li je vidiš? - Da, vidim je.
Uzmi pertlu od jedne moje cipele iz ormara.
Koristi je kao smernicu.
U koferu je olovka. Uzmi je.
Nacrtaj krug sa hotelom u centru.
Odrađeno. - Promer treba da bude 3 km. Uradila si to?
Jesam. - Nacrtaj još jedan krug sa pijacom u centru.
Dobro. - Da li se krugovi seku u nekoj tački? - Ne.
Sada uzmi jednu od onih malih konzervi sa poklopcem na vrhu.
To je bomba. Hoću da odeš na balkon sa bombom.
Da li postoji sigurno mesto gde je možeš baciti?
Ima neka parking garaža. - Da li je neko tamo?
Ne. - Hoću da skineš poklopac sa bombe,
brojiš do 3 da te čujem, i baciš je što dalje možeš.
Onda utrči u sobu i ostavi telefon uključen da mogu da čujem eksploziju.
1, 2, 3.
Tata? - Sada nacrtaj krug na mapi
sa hotelom u sredini i opsegom od 4. 5 km.
Da li se krugovi seku u nekoj tački? - Da, u dvema tačkama.
Ja sam jedna od te dve tačke.
Sada idi do prozora i pogledaj zastave na krovovima.
Vidiš li zastave?
Da. - Lepršaju li na vetru?
Da. - Lepršaju prema istoku, zar ne?
Mislim da je tako. Odakle znaš? - Sada pogledaj mapu.
Hoću da odeš tamo gde se krugovi seku na istoku.
Hoću da uzmeš jedan od mojih pištolja, odeš na krov i čekaš da te pozovem.
I dve bombe. Idi na najistočniji deo krova.
Idi na krov i čekaj moj poziv.
Budi opuštena, Kim, uklopi se. - Dobro.
Tata?
Ko si ti?
To nije tvoja odeća.
Upomoć! Lopov!
Znaš li ovog čoveka?
Ovog?
- Ne.
Ovog?
Šta želiš? - Nikoga od njih ne prepoznaješ.
Za tebe su bili ništa, ali za druge ljude su bili sinovi,
unuci,
očevi i muževi, a ti si ih sve pobio.
Kao da su bili niko i ništa.
A ovog?
Prepoznaješ li ga?
Prepoznaješ ga ti.
I nisi ga samo ubio, vezao si ga za stolicu,
zakačio kablove sa strujom za stolicu,
uključio struju,
i ostavio upaljenu struju dok mu srce nije eksplodiralo.
On je taj koji je kidnapovao na desetine devojaka i uništio im živote.
On je bio moj sin. Marko iz Tropoje.
A ja sam došao da te odvedem u Tropoju,
da te suočim sa ljudima čije si ti živote uništio.
Da im podarim pravdu. - Misliš da im podariš osvetu?
Ako im to da spokoj, zovi to kako hoćeš.
Ubio sam ti sina jer je kidnapovao moju ćerku.
Baš me briga šta je uradio!
Samo znam...
Nikada više ga neću videti.
Nikada više neću čuti njegov glas.
I ako ti smatraš njega odgovornim za to što se desilo tvojoj ćerki,
tebe smatram odgovornim za njega.
Tvoja smrt neće biti brza, neće biti ni ugodna.
Ali pre nego što umreš, ovo ćeš da vidiš.
Dovedite je.
Koliko će biti potrebno da krv pojuri u njenu glavu
i nema gde da ode?
Oko 30 minuta. - U pravu si. Ekspert si za to.
Imaš 30 minuta da je gledaš dok umire.
Ona nema ništa sa ovim.
Uradi šta hoćeš sa mnom, nju pusti.
Ne glumi heroja preda mnom.
Sada ćemo da uhvatimo tvoju ćerku.
Biće prodata najgoroj javnoj kući na ovom svetu.
Biće zlostavljana od toliko mnogo muškaraca
da će biti ništa više do parče mesa,
koje ni pas ne bi hteo.
Ne slušaj ga, Leni.
Kim je bezbedna. Pričao sam sa njom. Bezbedna je.
Moraš da se smiriš. Diši polako. Moraš to.
Neću dozvoliti da se išta desi tebi ni njoj. Obećavam.
Tišina.
Devojka nam je pobegla.
Devojka je pobegla. Vraćam se čim je nađemo, a onda idemo.
Hajde.
Izdrži, Leni.
Izdrži, Leni. Izdrži.
Šta to on radi?
Sklanjaj se odatle!
Izvinite! - Vraćaj se! - Izvinite! - Moraš da platiš!
Leni.
Sa tobom sam, dušo. Ovde sam. Ovde sam.
Hajde! Pozovi me, molim te!
Leni, vratiću se.
Tu sam. - Baci još jednu bombu.
Tata? - Blizu si.
Hoću da se krećeš na istok.
Broji do 30 i baci još jednu.
1, 2, 3...
18, 19...
26, 27, 28, 29, 30.
Proveri šta se dešava.
Kim. - Da?
Pogledaj prema istoku. Potraži oblak belog dima.
Vidim ga! - Trči ka njemu i kaži mi kada si tamo.
Idem dole.
Tata. - Gde si?
Tačno pored oblaka dima. - Baci pištolj kroz odžak.
Ovde su. Dolaze. - Baci pištolj, Kim,
i beži.
Idi. - Tata, dolaze.
Vratiću se.
Ibrahime, silaziš li?
Baci to.
Na kolena.
Nemoj to da radiš, molim te.
Tata.
Tata! Tata!
Dušo.
Gde je mama? Da li je dobro?
Na sigurnom je.
Uspori, uspori.
Imam mušteriju.
Vratiću se.
Ovaj čovek je imao istu tetovažu kao onaj u Parizu.
Ne žele tebe već mene.
Hoću da me sačekaš ovde. Idem po mamu.
Čekaj pet minuta i ako se ne pojavim hoću da odeš pravo ovde,
u američku ambasadu. Reci im šta se desilo? - Tata.
Nemamo vremena, Kim. Daj mi telefon.
Čekaj pet minuta. Ni trenutak duže.
Šta god da se desi i da vreme istekne, idi. Razumeš? - Dobro.
Pustite me!
Ne!
Brajane!
Da?
VREME JE ISTEKLO
Kreni! - Ubio si ga. - Nisam imao izbora. Kreni!
Gde je mama? - Dobro je. Nije daleko.
Gde je? - Hajde, Kim, kreni.
Ne želim to da radim. - Daj bre, Kim.
Kuda ćemo? - Idi pravo.
Moramo da odemo u ambasadu.
Nisam sigurna da mogu. - Umeš li da pucaš?
Ne. - Onda vozi.
Pobegli su.
Imamo povređenog policajca u Balatu. - Primljeno.
Sranje! Panduri!
Tata, moram da stanem. - Nemoj, upravo sam upucao jednog od njih. Vozi.
Hajde! Kreni!
Nadesno.
Rikverc. Rikverc. Rikverc.
Hajde! Mrdaj!
Hajde, Kim.
Vozi, vozi!
Brže!
Hajde, samo ti vozi!
Nalevo! - Aha.
Oni su u taksiju.
Samo ti vozi.
O, ne! - Sranje! Sagni se i nastavi da voziš.
Hajde, brže. - Ne mogu!
Učini to! - Ne mogu!
Hajde, sklanjajte se!
Tata! - Samo ti vozi. Sklanjajte se.
Desno.
Sranje!
Hajde, Kim, kreni!
Vozi! - Dobro! Trudim se! - Vozi!
Hajde, Kim, samo ti vozi.
Skreni ulevo.
Sranje!
Tata! - Samo ti vozi i sagni se.
Brže, Kim. - Ne mogu!
Hajde, brže! - Tata! - Samo ti vozi!
Uspećeš.
Hajde.
Tu. Nemoj da staješ. - Ali to su vojnici. - Skloniće se.
Sagni se, Kim.
Neka niko ne puca! To je bombaš samoubica!
Jesi li dobro? - Jesam.
Drži glavu dole, Kim.
Zdravo, Braj. - Seme, u dvorištu smo američke ambasade u Istanbulu,
u slupanom autu.
Ne pitaj. Pozovi nekoga da se postaraš da nas ne upucaju.
Da, naravno. - Hvala.
To je Brajan, u nevolji je, u Istanbulu.
Mama se nije izvukla, je li?
Nije. - Bože, tata.
Reci mi istinu. Da li je ona... - Ne, ne, Kim.
Ne, nije.
Ali je oni imaju,
i iskoristiće je da dobiju to što žele.
Mene.
Bićeš bezbedna u ambasadi dok se ne vratim.
Kimi, biće u redu. - Ništa nije u redu.
Kim, slušaj me.
Moram da ih nađem.
I da vratim mamu.
I moram da se postaram da nam ovu ljudi nikada više ne dosađuju.
Šta ćeš da uradiš?
Ono što radim najbolje.
Gospođo Mils.
Šta da radim sa vama, gospođo Mils?
Nemam ništa protiv vas. Niste mi vi ubili mog sina.
Ali jeste vaš muž.
Sada je i vas izdao
izabravši da spase ćerku umesto vas.
Ostavio vas je ovde kao psa.
Barem je moja ćerka još živa.
Gospođo Mils, vi ste dobra majka...
I hrabra žena.
Stoga ću vas poslati kući...
Deo po deo.
Umukni!
Ori, upucaj psa.
Idi vidi šta se desilo.
Idemo. Odvedite je do Hamama. Brzo, brzo!
Mirko! Mirko!
Ti ostani ovde.
Ne! Brajane!
Hajde!
Ne možeš da uđeš! - Gubi se!
Ovde sam, dušo. Ovde sam.
Vratiću se, Leni. Vratiću se, u redu?
Šta čekaš?
Da li imaš još sinova? - Dvojicu.
I ako te ubijem, doći će u potrazi za osvetom.
Hoće, zasigurno.
I njih ću da ubijem.
Možeš da promeniš to.
Možeš da odeš kući da proživiš svoj život,
da uživaš sa svojim sinovima i unucima.
Ali onaj sin, Marko,
sin koga si mi ubio...
Da li samo treba da zaboravim?
Ne, samo ćeš morati da živiš sa tim.
Poput roditelja svih onih kidnapovanih devojaka.
Ili možeš da umreš ovde.
Šta to govoriš? - Kažem da...
ako mi daš reč,
baciću pištolj i otići ću.
Zašto?
Jer sam umoran od svega.
Leni, ovde sam.
Ovde sam, dušo. Ovde sam.
U redu je.
Bezbedni smo.
Brajane...
Kim? - Bezbedna je.
Bezbedna je.
Svi smo bezbedni.
TRI NEDELJE KASNIJE
Poravnaj.
Tako je.
Sada počni sa parkiranjem. Ne tako brzo. Ne tako brzo.
Ispravi ga. Ispravi, ispravi.
Tako je. Stani, stani, stani.
Savršeno.
Savršen rezultat. - Super.
Čestitam. - Hvala, hvala.
Bila sam savršena.
Govorim ja to od dana kada si rođena. Čestitam.
Kako hoćeš da proslavimo?
Mislim da imam ideju. - Imaš?
Imam, ja ću da vozim. - Naravno.
Izvolite. Tri dupla čokoladna fadža.
Hvala. - Ko će jagodu?
Žao mi je, naručio sam tri.
U stvari, narudžbina je bila za četvoro.
Ja sam naručila četvrti. - Za koga?
O, Džejmi. Zdravo. - Zdravo.
Zdravo. - Ćao. Savršen tajming. - Džejmi...
Da li je u redu da nam se pridruži? - Naravno, dušo.
Tata?
Braj? - Naravno, dušo. - Lepo se ponašaj.
Drago mi je da vas opet vidim, gospodine.
I meni je drago da te vidim. Sedi.
Ćao. - Naručili smo ti sa jagodom. - Molim te.
Hvala ti, tata. Nemoj da upucaš ovog. Stvarno mi se sviđa.
Preveo: Bambula